Клініко-фармацевтичний аналіз особливостей застосування пероральних цукрознижувальних препаратів у пацієнтів з цукровим діабетом 2-го типу - В.А. Мороз; Е.Ф. Гринцов (Експериментальна і клінічна медицина, 2020)
З метою оцінки раціональності застосування пероральних цукрознижувальних препаратів ретроспективно проаналізовано 106 історій хвороби пацієнтів з цукровим діабетом 2-го типу у віці від 42 до 75 років. Найчастіше серед похідних сульфосечовини застосовувався глібенкламід (42,1 %), а глімепірид, що має кращий фармакологічний профіль, тільки у 28,0 % пацієнтів. Нераціональність використання виявлена у 20,8% хворих з вираженою серцево-судинною патологією, а також при поєднанні з препаратами, що міняли їх цукрознижувальну активність. У половини хворих, що приймали метформін, також виявлені різні типи нераціонального застосування. Зокрема, у 24,5 % пацієнтів метформін сполучався з ліками, що потенціювали розвиток лактоацидозу. Підвищення якості лікування цукрового діабету вимагає ретельної корекції фармакотерапії, що обґрунтовує необхідність участі в цьому процесі клінічного провізора.