ВОЛОДИМИР МИКОЛАЙОВИЧ ЛІСОВИЙ
ДО ДНЯ НАРОДЖЕННЯ

Виповнилося 60 років ректору Харківського національного медичного університету, керівнику Обласного клінічного центру урології і нефрології ім. В.І. Шаповала, член-кореспонденту НАМН України, доктору медичних наук, професору, заслуженому лікарю України, лауреату Державної премії України в галузі науки і техніки, Почесному громадянину міста Харкова.
Володимир Миколайович народився у 1956 році в м. Харкові, навчався у фізико-математичній школі № 27, у 1979 р. з відзнакою закінчив лікувальний факультет Харківського медичного інституту (ХМІ) та отримав рекомендацію вченої ради на наукову роботу.
З 1980 по 1982 р. проходив службу в армії на посадах молодшого лікаря, начальника медичної служби, у тому числі й у військовій частині, що виконувала якийсь час завдання в Афганістані. Був нагороджений Почесною грамотою командувача округа. Сьогодні  Володимир Миколайович – полковник медичної служби запасу.
У 1982 р. він повернувся до тимчасово перерваної наукової роботи та продовжив навчання в клінічній ординатурі на кафедрі урології ХМІ, а з 1984 по 1987 р. в аспірантурі цієї кафедри.
Під керівництвом завідувача кафедри урології професора Володимира Івановича Шаповала та завідувача кафедри рентгенології та променевої діагностики професора Миколи Івановича Пилипенка молодий науковець успішно працював у галузі радіонуклідної діагностики захворювань нирок. За цикл наукових робіт з цієї тематики у 1987 р. став Лауреатом обласної молодіжної премії ім. А. Зубарєва в галузі науки і техніки та отримав бронзову медаль ВДНГ СРСР «За достижения в развитии народного хозяйства».
У 1988 р. Володимир Миколайович захистив кандидатську дисертацію на тему «Значение количественного анализа транспорта тест-веществ в оценке функционального состояния почек при хроническом пиелонефрите» і став Лауреатом ВДНГ СРСР за комплекс розробок у галузі урорадіології.
У 1992 р. поступив до цільової докторантури при Українському НДІ урології та нефрології МОЗ і АМН України. Дослідну роботу виконував під керівництвом академіка НАН та НАМН України О.Ф. Возіанова, захистив докторську дисертацію на тему «Оптимізація вибору та підвищення ефективності променевої діагностики захворювань нирок». З 1995 по 1996 р. працював провідним науковим співробітником Харківського інституту медичної радіології НАМН України, директором якого на той час був член-кореспондент НАМН України М.І. Пилипенко. З січня 1996 р. був обраний на посаду завідувача кафедри урології (сьогодні – кафедра урології, нефрології та андрології Харківського національного медичного університету). У 1997 р. отримав звання професора.
З перших місяців роботи на посаді завідувача кафедри займався розгалуженням і переоснащенням клінічної бази кафедри й підрозділів Нефроурологічного центру Харківської обласної клінічної лікарні. За згодою МОЗ України заснував проблемну наукову лабораторію з андрології та репродукції людини, під його керівництвом розроблено першу в Україні навчальну програму з курсу «Андрологія» для вищих медичних навчальних закладів.
На базі Нефроурологічного центру Харківської обласної клінічної лікарні у 2001 р. організував самостійний заклад охорони здоров’я – Харківський обласний клінічний центр урології і нефрології (далі – Центр) й став його директором. У 2003 р. Центру присвоєно ім’я його засновника професора Володимира Івановича Шаповала. Наразі це потужний високопрофесійний лікувальний заклад в Україні, який налічує 430 стаціонарних ліжок, понад 600 співробітників. У Центрі щорічно виконується близько 8 тис. операцій, надається висококваліфікована допомога більш ніж 15 тис. мешканцям Харківщини та інших регіонів. З 2003 р. під керівництвом В.М. Лісового співробітниками Центру одними з перших у країні було впроваджено методику постійного амбулаторного перитонеального діалізу; розвинуто та переоснащено службу гемодіалізу (у 2009 р. в Лозівському районі Харківської області відкрито першу філію відділення гемодіалізу); організовано ендоурологічну службу в Харківському регіоні; засновано проблемну наукову лабораторію з андрології та репродукції людини, яка є єдиним спеціалізованим клінічним підрозділом у Харкові та Південно-Західному регіоні, що займається проблемами чоловічого безпліддя.
У 2006 р. Володимир Миколайович впровадив у Харківській області методику родинної трансплантації нирки. За його ініціативи та безпосередньої участі створено найпотужнішу на теперішній час в Україні службу замісної терапії хворим на термінальну ниркову недостатність, яка може застосовувати всі існуючі технології допомоги одночасно 300 пацієнтам.
Основний вектор наукової та педагогічної діяльності Володимира Миколайовича – інтеграція в міжнародні наукові та освітянські програми. Він проходив стажування в університетських клініках Італії, Фінляндії, Польщі, Словаччини, Німеччини, Росії, США, є членом Європейської асоціації урологів (EAU), Європейської асоціації репродуктології та ембріології людини (ESHRE), Європейської асоціації урорадіології (ESUR), академіком Академії наук вищої освіти України. У 1996 р. за його ініціативи в Харкові вперше в Східній Європі під егідою ВООЗ проведено курси підвищення кваліфікації Європейською асоціацією репродуктології та ембріології людини. У 2000 р. на конгресі Європейської асоціації урологів у Брюсселі проф. В. М. Лісового відзначено «Золотим знаком EAU».
В.М. Лісовий є автором та співавтором понад 500 наукових публікацій, 45 патентів на винаходи та 41 патента на корисні моделі. Серед монографій – «Дослідження структурно-функціонального стану нирок за допомогою методів променевої діагностики», «Доброкачественная гиперплазия простаты и половая функция», «Диагностика и гормонотерапия рака предстательной железы», «Рак предстательной железы», «Хвороби нирок та вагітність» та ін. Під його керівництвом захищено 4 докторські та 19 кандидатських дисертацій. У 2010 році його було обрано членом-кореспондентом Національної академії медичних наук України.
Володимир Миколайович проводить велику громадську, педагогічну, лікарську та адміністративну роботу. Він виконував обов’язки Головного уролога області (1998–2005 рр.) та Головного уролога Міністерства охорони здоров’я України (2005–2007 рр.). Був у складі Ради з питань функціонування системи охорони здоров’я України при Кабінеті Міністрів України (2011–2013 рр.) та членом колегії Міністерства охорони здоров’я України. Він віце-президент Асоціації урологів України, голова Експертної ради з медицини та фармації при Державній акредитаційній комісії України з ліцензування та акредитації вищих навчальних закладів І–ІV рівня підготовки фахівців, заступник голови Ради ректорів вищих навчальних закладів ІІІ–ІV рівнів акредитації Харківського регіону, заступник голови Харківського осередку асоціації урологів України, головний редактор чотирьох наукових фахових журналів і член редколегій та редакційних рад 10 центральних фахових журналів, 5 вітчизняних та іноземних науково-практичних журналів, член Наукової ради з клінічної медицини при Президії НАМН України, член Експертної ради з питань проведення експертизи дисертаційних робіт МОН України з клінічної медицини (хірургічні хвороби), член Президії Вченої медичної ради Міністерства охорони здоров’я України, член секції медицини Комітету з державних премій України в галузі науки і техніки, керівник Навчального науково-виробничого комплексу Харківського національного медичного університету «Урологія і нефрологія». Входить до складу колегії Головного управління охорони здоров’я Харківської обласної державної адміністрації. З 2006 по 2010 р. був депутатом Харківської міської ради 5-го скликання, голова Постійної комісії міської ради з охорони здоров’я та соціального захисту, Лауреат Державної премії України в галузі науки і техніки 2010 р.
З 1973 р. життя і трудова діяльність Володимира Миколайовича нерозривно пов’язані з Харківським національним медичним університетом: студент, клінічний ординатор, старший лаборант, аспірант, завідувач кафедри, декан та голова Вченої ради І медичного факультету (2002 р.), перший проректор (2005 р.).
У 2005 р. професор В.М. Лісовий був обраний ректором Харківського державного медичного університету, якому в 2007 р. було надано статус національного.
За цей час діяльність університету вийшла на новий сучасний рівень. До структури закладу увійшли Науково-дослідний інститут гігієни праці та професійних захворювань, Науково-практичний медичний центр; відкрито лікувально-навчально-науковий підрозділ «Стоматологічний університетський центр», навчально-науковий медичний комплекс «Університетська клініка Харківського національного медичного університету»; засновано Український інститут клінічної генетики та Науково-практичний центр доклінічних і клінічних досліджень. Наразі вперше з 50-х р. минулого сторіччя в університеті з’явилася власна клінічна база на 200 ліжок. Число поліклінічних відвідувачів склало 10 тисяч.
Результатом реорганізації педагогічного процесу стало відкриття двох факультетів по роботі з іноземними студентами та Навчально-наукового інституту післядипломної освіти, приєднання Медичного коледжу з підготовки медичних сестер. Університет розпочав підготовку фахівців за освітнім ступенем «бакалавр» за спеціальностями «Медсестринство», «Технології медичної діагностики та лікування», «Фізична реабілітація», «Соціальна робота», за освітнім ступенем «магістр» за спеціальностями «Медсестринство», «Технології медичної діагностики та лікування», «Публічне управління та адміністрування», «Педагогіка вищої школи».
Харківський національний медичний університет став одним із лідерів серед навчальних закладів України з підготовки іноземних студентів: з 2005 р. питома вага іноземних студентів збільшилася з 15 до майже 45 відсотків контингенту університету. Сьогодні в університеті навчаються понад 3 500 іноземних громадян з 83 країн світу.
Під керівництвом Володимира Миколайовича в університеті набув активного розвитку волонтерський рух, який сприяє громадянській соціалізації студентів і дозволяє сформувати особистість справжнього громадянина, патріота України.
З метою вирішення проблем фахового медичного забезпечення військових і постраждалих під час бойових дій університетом здійснюється підготовка лікарів, фельдшерів, санінструкторів для Збройних сил України, Національної гвардії України, інших силових структур.
Багато уваги Володимир Миколайович приділяє історії університету, збереженню університетських традицій. Працює Народний музей історії Харківського національного медичного університету. Побачили світ видання, присвячені випускникам університету, підрозділам і колективам кафедр університету, серед них «Видатні вихованці Харківської медичної вищої школи», «Вихованці Харківського національного медичного університету», чотири випуски творчого видання – «альманаха Начало века» та ін.
З метою різнобічної освіти та виховання студентів університету за ініціативи В.М. Лісового створено «Галерею мистецтв», де виставлені роботи співробітників і студентів, засновано Центр медичного краєзнавства.
За багаторічну діяльність проф. В.М. Лісовий нагороджений орденом князя Ярослава Мудрого V ступеня, він є повним кавалером ордена «За заслуги», його відзначено почесним званням «Заслужений лікар України», Почесною грамотою Верховної Ради України, Почесною грамотою Кабінету Міністрів України, Почесною відзнакою Харківської обласної ради «Слобожанська слава», Почесними грамотами Командуючого військовим округом, Національної академії медичних наук України, Міністерства охорони здоров’я України, Харківської облдержадміністрації, Харківської міської ради, Грамотою Харківської обласної ради, багатьма відомчими, громадськими та церковними орденами та медалями. У 2001, 2002 та 2009 рр. В.М. Лісового визнано Лауреатом рейтингу «Харків’янин року». У 2012 р. він став лауреатом всеукраїнського конкурсу «Національна медична премія». За значний внесок у розвиток міста Харкова у 2012 р. йому присвоєно звання «Почесний громадянин міста Харкова».
Талант організатора, помножений на велике бажання робити людям добро, став запорукою успіху Володимира Миколайовича. 
Колектив Харківського медичного національного університету поздоровляє Володимира Миколайовича з ювілеєм і бажає подальших наукових досягнень, наснаги та здобутків у розбудові медичної галузі Харкова та України, щиро зичить довгих років життя, миру й достатку, здійснення всіх планів і задумів.